PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Komu mohla Atiye ublížit?
- Mám tě! - Sakra!
Vyděsil jsem tě?
Já vyděsím tebe!
K dnešnímu večeru.
Růže jsou trochu klišé, ale postačí.
Ty jsi taky trochu klišé, ale stačíš mi.
Pořád pracuješ, lásko?
Vidím tu hodně úsilí.
Ne, jen si chci trochu vyčistit hlavu.
Bolí tě hlava?
Noční můra?
Nic takového.
Myslíš, že učitelka je dobré povolání?
Zlato, nejsi obyčejná učitelka. Rozšiřuješ jim obzory.
Máš pravdu.
V tom případě...
nebude vadit, když tu výstavu zruším.
Zbláznila ses?
Možná.
Lidé někdy říkají, že jsem blázen.
Prodáš všechny obrazy. Uvidíš.
A jestli ne, koupím je já.
- Ne, Ozane. - Co?
Neopovažuj se. Slíbil jsi, že žádný nekoupíš.
Tak dobře.
Nechám si ujít příležitost
koupit díla nejlepší malířky v historii malby.
Krásně voní.
Chtěl jsem teď rozsypat okvětní lístky po posteli.
Vážně?
Nemělas být doma.
Proč ne?
- Měla ses sejít se sestrou. - Sakra! Zapomněla jsem na to!
Nemůžu uvěřit, že jsi něco zapomněla.
Musím jít.
- Musím jít! - Nic nedělám.
Vážně musím jít vyzvednout ty šaty!
- Já nic nedělám. - Musím pro šaty!
Tak běž.
Jdi.
Ale když už stejně jdu pozdě...
Jo.
Trochu tu sukni zkrátím.
Ukaž.
Krk vypadá dobře. Nechám to takhle.
Dobrá práce. Jsou krásné!
Díky!
Vypadám jako malá holčička v šatech svojí mámy!
Malá holčička si hraje.
Vypadáš nádherně, ségro! Líbí se mi!
Co je to?
Encore.
Můžu se zeptat, co je Encore?
Jasně. Nová seznamovací appka.
Spojuje lidi na základě písniček a každé spojení je „Encore“.
- To si děláš srandu, ne? - Proč?
Líbí se vám stejná píseň, tak jste spřízněné duše?
Proč ne?
Proč mají všechny páry písničku, která je „ta jejich“?
Ozan a já ne.
Ozanova nejoblíbenější je „Náš příběh je o lásce.“
Zpívá ji jen na zápasech Besiktasu.
Co mám dělat?
Ne každá najde svého prince na vysoké jako ty.
Neboj, najdeš ho.
Samozřejmě. Najdu ho tenhle víkend.
Cansu, pochybuju, že někdy někdo našel životní lásku na pláži.
Myslíš? Proč by ne? Já ji potkávám každý týden.
Ta žena venku se sem dívá už pět minut.
Super! Jen ať jde dovnitř. Možná si koupí všechny mé šaty.
Je divná.
Naskočila mi z ní husí kůže.
Kde je?
Stála tam.
No nic. Pojď sem, nebo ty šaty nebudou hotové včas.
Dobře, promiň.
Volejte profesora.
Profesora!
Takže je pravda, že Göbekli Tepe bylo postaveno
7 000 let před pyramidami v Gíze a 6 000 let před Stonehenge?
Podle radiouhlíkové metody datování ano.
Podle některých je to nejstarší chrám na světě
či ztracená Atlantida.
Jak víte, vykopávky započaly v roce 1994.
Brzy poté se k týmu připojil můj otec.
Zatím jsme odhalili ani ne 10 % celkové plochy.
Proto nemůžeme zmínit žádné další teorie
než ty, o nichž jsme již mluvili.
Je ta záhada důvodem, proč jste šel v otcových šlépějích?
Ne. Otcovo zapálení mě samozřejmě v dětství ovlivnilo,
ale mým cílem je zkoumat a analyzovat archeologické artefakty.
Ne řešit záhady.
Takže nehledáte svatý grál
ani nejste lovec pokladů?
Máte-li na mysli Indianu Jonese, takový nejsem.
Archeolog může pracovat celý život
a zemřít, než se mu podaří jediný objev.
Cílem archeologie,
cílem „skutečné“ archeologie je pokusit se...
pochopit budoucnost.
Na základě zkoumání minulosti vykládáme přítomnost.
Profesore!
- Profesore Erhane! Něco našli! - Co se děje?
Nevím. Omluvte mě.
Je mnoho umělců, kteří mě inspirují.
Pollock, samozřejmě. Franz Kline.
Helen Frankenthalerová.
Jak byste popsala sebe jako umělkyni?
Jak se popisuji já, není příliš důležité.
Myslím, že mé obrazy mluví samy za sebe. Alespoň v to doufám.
Ona je ta nejlepší, nejúžasnější malířka, jakou kdy uvidíte.
A ta nejlepšejší
sestra na světě.
- Znáte mou sestru Cansu? - Zdravím.
- Dobrej. - Je návrhářka. Ahoj, Cansu.
- Na zdraví! - Na zdraví, zlato.
Atiye je vskutku originální umělkyně.
Jsme poctěni, že má první samostatnou výstavu u nás.
Musíte být na svou dceru pyšní, stejně jako my.
Jistěže jsme na ni hrdí. Že, má drahá?
Samozřejmě.
Je velmi originální, a přesně proto byste ho měl koupit.
Ladí k vašim modrým očím, paní Handeová.
Děkuji.
Páni.
Omluvte mě.
Tati.
Zde je druhé stanoviště.
Pane Serdare!
Atiye!
Ozan říkal, že jste v Tokiu.
Nic není důležitější než toto, má drahá!
Přišli jsme ti poblahopřát.
- Ahoj. - Díky. Vítejte.
Jen se rozhlédněte... Těch lidí!
- Je tu pití zdarma. - Spousta obrazů už se prodala!
Který si koupíme?
Tati, myslíš, že Atiye záleží na výdělku?
Nejspíš už ho darovala na charitu.
Pane Mustafo?
Jsou důležitější věci než peníze.
Jo, vydělávání dalších peněz.
Zase ta žena.
Jaká žena?
Můžeš to podržet?
Paní?
Zlato?
Stála tady a najednou zmizela.
Venku je chladno. Pojďme dovnitř.
Profesore?
- Kde to je? - Tady.
Světlo?
Vypadá to jako poklop, nemyslíte?
Je to možné.
Také je možné, že je to jen značka.
Liší se od vašich předchozích objevů?
Myslím, že něco takového ještě nikdo neobjevil.
Ta figura uprostřed...
Je velmi neobvyklá.
- Víte, co představuje? - Nevím.
Ale „neobvyklá“ je slabé slovo.
Můžeš to přiblížit?
Můžete prosím odejít?
- Děkujeme, profesore. - Pěkný den.
Myslíte, že je to chodba?
Nevím.
Děkuji, že jste přišli.
- Dobrou noc. - Pojďme.
Je nám ctí, že jste nás navštívil, pane Serdare!
Potěšení je na naší straně.
Právě jsem mluvil s majitelem galerie. Vše se prodalo!
Bum! Fantastické!
Myslím, že lidem se líbí ty barvy a velikost děl.
Nejsem si jistá, jestli pochopili, co jsem jimi chtěla vyjádřit.
Sama nevím, jestli je chápu.
Záleží na tom? Prodaly se. Zasloužíš si gratulace.
Můžeš mi namalovat obrázek štěstí, Abidin?
Tady je. Už byl namalovaný!
Pamatujete si mou mladší dceru Cansu, pane Serdare?
Samozřejmě!
- Zdravím, Cansu! - Dobrý večer!
Myslíš, že se jeho bohatství přenáší potřesením ruky?
Cansu, pojďme, drahoušku.
Promiňte. Oni za to nemůžou. Jsem adoptovaná.
Cansu...
Než půjdete, rád bych vás pozval příští týden na večeři.
- Ano. - Rádi půjdeme.
- Kdy a kde přesně? - Cansu, prosím přestaň.
Pojďme, drahoušku!
- Znovu díky. - Nápodobně.
- Děkuji. - Děkuji.
Jsi jednoduše úžasná, má drahá.
Děkuju! Dobrou noc.
Pojď sem.
Uvědomuješ si, jaké máš štěstí, synu?
Nepokaz to.
Všechno bylo perfektní, drahá. Krásný večer.
Potkala jsem ředitele vaší školy. Pana Merta.
Chtějí ti dát trvalou pozici.
To by se ti líbilo, co?
Chci, aby má dcera měla řádné zaměstnání.
Je přece jedno, jestli maluješ s dětmi nebo sama, ne?
„Nebudeme tě nutit přestat,
ale dělej to jako hobby.“
Chtěla jsi výstavu a tu jsi měla!
Bránili jsme ti?
Kvůli výstavě je věc uzavřená?
Už můžu mít řádnou práci?
Drahoušku, chci, abys měla stabilní práci. Je to tak špatné?
Ne, není... Pro tebe!
Myslíš si,
že si Ozan chce vzít malířku s netradičním způsobem života?
Zeptej se té, kterou si vezme.
To stačí!
Dost!
Co se děje?
Zahlédla jsi něco?
To nic, spi.
Cože?
Atiye na výstavě někoho zahlédla.
Cansu!
Je jen opilá.
To není možné.
DŮLEŽITÝ OBJEV V GÖBEKLI TEPE
Co to děláš?
Podívej.
- Popiš mi to. - Cansu!
No jo.
Ukradla jsi něčí kresbu?
Našli ji v Göbekli Tepe.
- Takže ukradla. - Mluv chvíli vážně.
Byla tisíce let pod zemí,
ale já ji malovala už jako dítě.
Divný.
Divný? To je všechno?
Co chceš slyšet? Nechápu to.
Tak nechápej. Hlavně zalévej kytky.
- Počkej chvíli. Kam jedeš? - Do Göbekli Tepe.
Teď? Neblázni. Proč?
Nevím. Chci to vidět.
Vidělas to na fotce. Co tam budeš dělat?
Uvidíme se zítra.
Můžeš mě chvíli poslouchat?
Atiye! Počkej. Chápu to!
Jsme rozdílné.
Já jsem veselá podnikatelka a ty cool malířka.
Myslíš, že jsem cool?
Myslím. Ale nejezdi tam.
Co tam budeš dělat?
Včera jsem zase měla noční můru, byla jsem vyděšená.
Víš, co se stalo, když jsem viděla tohle?
Nevím proč,
ale v životě mě nic tak neuklidnilo.
Něco se ve mně pohnulo. Musím tam jet.
Musím to vidět.
Celale, pojďte.
Tmy se bojí jen děti, ne?
Občas děti vědí to, co jsme sami zapomněli.
Zajímavé rčení.
No tak, pojďte.
Panebože.
Haló? Atiye.
Ozane?
Po 200 metrech se držte vpravo.
Co? Není tu žádná odbočka!
Miláčku?
- Ten symbol z mých obrazů... - Haló?
Symbol. Ten symbol. Slyšíš mě, Ozane?
- Zlato? - Ozane?
No tak...
Jsi v pořádku?
Není ti nic?
Znamená to „ano“?
Víš, kam vede tahle cesta?
Mluvíš turecky?
Snažím se dostat do Göbekli Tepe.
Co to děláš?
Göbekli Tepe!
Musíš se připoutat.
Göbekli Tepe.
Dolomit a vápenec.
Překvapilo vás něco?
Ne, tohle místo ne.
Teď alespoň víme,
proč seismické snímky neodhalily tuto chodbu.
Dolomit má zvlněný povrch,
který brání přesnému měření.
Je to kluzké.
To není přirozené.
Materiál byl opracován.
Drahý Bože!
Takže ho vytvořili lidé, kteří tu žili před tisíci lety?
Jak to udělali, profesore?
Myslel jsem, že to povíte vy mně, Celale.
Nikdy jsem nic takového neviděl.
A myslím, že ani nikdo jiný.
Jedu rovně.
Celale!
- Slyšíte? - Co?
Je to jako... by někdo zpíval.
Neslyším. Není to někdo z týmu?
Ne.
Myslím, že to jde zespod.
No tak, Celale, nebuďte směšný!
Profesore!
Celale, prosím.
Profesore, přísahám!
Ne, nic neslyším.
Můžeme se sem vrátit později?
Dobře, tak běžte.
Ale už vás nechci vidět!
Zníte přesně jako váš otec.
Kdyby tu byl, dělal byste, co říká.
Přidejte, Celale.
Slepý konec.
Tohle tu nemá být.
Pane, přestaňte. Co to děláte?
Včelí vosk.
Včelí vosk? Jak se sem dostal včelí vosk?
Místo bylo zapečetěno.
Takže se nedostanete k pokladu nebo k mumiím, profesore?
Správně!
Musíme začít zítra brzy ráno.
Něco tam musí být.
Zvláštní. Nikdy jsem tu nebyla.
Ale mám pocit, že to tu znám.
Prosím?
Nerozumím.
Počkej. Kam jdeš?
Díky.
Atiye řekla, že viděla ve zprávách nějakou ruinu a jede tam.
Mobil má nedostupný, nemůžu se jí dovolat.
„Čau, Cansu! Jak se máš?“
„Dneska ti to sluší.“
„To jsou nové šaty?“
Díky za optání, drahý! Sama jsem je ušila.
Není čas na vtipy, Cansu.
Dobře. Chceš něco k pití?
Kávu?
Kde je tvá sestra?
Teď jsi to říkal. U vykopávek.
Ty věříš její historce?
Jaké historce?
Myslíš, že jsem hlupák?
To si nikdo nemyslí.
Teda... v tomhle případě.
Dobře. Promiň, beru to zpátky.
Seznámila se včera s někým na té výstavě?
Ozane, no tak...
Dobře, už chápu.
Atiye si dělá, co chce. To přece víš.
Ale miluje tě. Vždycky tě milovala.
Ale to snad po šesti letech víš, ne?
Jen jsem...
Tohle už je i na ni hodně divné.
Ano, drahoušku. Protože máš divnou přítelkyni.
Chtěla jste mě vidět.
Vy budete pan Erhan.
Říkejte mi Erhane.
Atiye.
Chci vám něco ukázat.
Tenhle symbol maluji odjakživa.
Zajímavé.
Zajímavé?
Co chcete slyšet?
Jak byste něco takového vysvětlil?
Předpokládám, že jste to nenamalovala všechno dnes.
Proč bych to dělala?
Pokud jste to nenamalovala dnes, bavíme se o kolektivním vědomí.
Kolektivním vědomí?
Nebo o konvergentní evoluci.
Na umělecké škole jsme z vědy měli jen Úvod do recyklace.
Můžete to trochu rozvést?
Konvergence je typ evoluce, při němž se nepříbuzné druhy
vyvíjí pod stejnými změnami a tlaky.
Takže náhoda?
Například druhohorní ichtyosaurus a delfín jsou téměř identičtí.
To není náhoda.
Nejsem si jist, ale myslím, že to samé se děje i se sukulenty.
Už to chápu. Neberete mě vážně.
Podívejte...
Nevím nic o delfínech ani o sukulentech.
Vím jen, že tu z nějakého důvodu mám být.
Jak to vysvětlit? Cítím se s tímhle místem nějak spjatá.
Vím, že to zní směšně!
Taky nemůžu uvěřit, že to říkám. Ale nejsem blázen.
Ale je to tak silný pocit. Nikdy jsem nic takového necítila.
Musím ten symbol vidět. Prosím.
Dobrá, můžete.
Ale po dokončení prací.
Nemůžu tak dlouho čekat. Jen na pět minut?
Pět minut.
Asi jsem nemluvil jasně.
Tohle je nové naleziště,
neumožníme vám vstup, dokud se to tu neotevře veřejnosti.
Není to nic osobního.
Pokud dovolíte, musím jít.
Pěkný den.
Děkuji, Erhane.
Jste velmi nápomocný.
Haló?
Zlato, slyšíš mě?
Jo, slyším. Konečně.
Nemohla jsem ti zavolat. Je tu špatný signál.
Z pevné linky jsem nevolala 100 let.
Kde jsi?
Můj symbol našli v Göbekli Tepe.
Chci ho vidět. Není to neuvěřitelné?
Lásko, neřekla jsi, kam jedeš.
Prosím, nezačínej.
Byla jsi nedostupná.
- Uvědomuješ si, co jsem prožíval? - Poletím ráno prvním letadlem.
Promluvíme si zítra.
Dobře. Řekneš mi o tom zítra.
Jsi v pořádku?
Ubytovala jsem se v hotelu. Všechno je v pořádku.
Dobře?
Moc mi chybíš.
Ty mně taky.
Zítra si nic neplánuj. Zamlouvám si tě.
Tak dobře.
Zítra ti uvařím.
Už se těším! Tak jo.
- Tak zítra. - Zatím.
Kdo je tam?
To je krev?
Počkej! Nemůžu jít s tebou.
Dobře.
Dobře. Půjdu.
Pomohlo by, kdybych věděla, co hledáme.
Dobře, dobře.
Počkej na mě.
Hej!
Kde jsi?
Před městem Urfa
Se rozléhají hory
Je mi to moc líto, matičko
A mé oči pláčou
Našli tohle.
Tam dole v autě z půjčovny.
Kam jdeme?
Počkej na mě!
Kdo je tam dole?
Atiye?
- Je tam ta dívka. - Snažím se být gentleman.
Dobrý pokus!
Atiye Özgürsoyová, učitelka?
Jen částečně! Jsem malířka!
Nesahejte na mě!
Zavolejte policii. Jen do toho!
Ta holka je tam u těch fialových kamenů. Jste hluchý?
Jaká? Jakých kamenů?
To ona mě sem přivedla. Má na čele hvězdu.
Sestro, jste šílená.
Dobře, Celale. Pojďme. Vezměte si tu tašku.
Nevím, kdo jste a koho jste viděla.
Tady probíhají vykopávky.
Jestli vás tu ještě uvidím, budu muset zavolat policii, jasné?
Profesore, jste na ni moc měkký.
Vidím jí na očích, že nám přidělá potíže.
Ne, Celale.
Je zmatená a vystrašená.
Potřebuje doktora, ne policii. Už jsem takové lidi viděl.
Tady to voní!
Co jsi uvařila?
No tak... Prosím, nech toho.
Obzvlášť dneska.
Něco objednám, dobře?
Dáš si něco k pití?
Atiye, zastav se na chvíli.
Co?
- Když jsi byla nedostupná... - Nebyl signál.
Nech mě domluvit.
Včera to bylo nejdéle, co jsme spolu nemluvili.
Dalo mi to čas...
přemýšlet o tobě, o nás.
Neříká se mi to snadno.
Rozcházíš se se mnou?
Ne tak úplně.
Co se děje?
Víš, co jsem si uvědomil?
Nezlobil jsem se ani jsem nežárlil, jen...
jsem myslel na život bez tebe.
Už na to nechci nikdy ani pomyslet.
Atiye, vezmeš si mě?
Myslíš to vážně.
Řekni ano.
Ano.
- To je nějaké překvapení? - Ne.
Nechme to.
To jste zapomněla.
Děkuju.
Nejsem tu jen kvůli tomu. Našli jsme tu dívku.
Je v pořádku?
Když jste odjela, začali jsme kopat.
Když jsme odstranili tu zábranu, našli jsme tunel.
Vedl na místo, které jste popsala.
Skutečně je tam jeskyně! A fialové kameny!
Říkala jsem vám to.
Ozane, to je Erhan, archeolog...
Kurtiz.
Atiye, není možné, abyste o té jeskyni věděla!
Byla zapečetěna stovky, možná tisíce let.
Neřekl jste, co je s tou dívkou.
Ta dívka...
Na zdi jeskyně je reliéf.
Ve středu toho reliéfu
je podobizna dívky s hvězdou na čele.
Atiye...
Kdo jste?